Waterkloof Circumstance Mourvèdre 2018 — дегустація з другом

Виноробня на краю світу

Waterkloof Estate стоїть на крутих схилах гори Схапенберг (Schaapenberg) у регіоні Стелленбос, і це місце важко не запам'ятати. Виноградники буквально дивляться на затоку Фолс-Бей і Атлантичний океан — один з найвітряніших і найекспонованіших терруарів усього Капського регіону. Висота, морський бриз, мінеральні ґрунти, довгий вегетаційний сезон — все це формує характер лози ще до того, як виноробиня Надя Барнард торкається до неї.

Ферму заснував у 2004 році Пол Бутіно (Paul Boutinot) — і з самого початку вирішив, що Мурведр буде головним червоним сортом. Логіка проста і красива: цей сорт любить тепло і ненавидить воду в ґрунті, а тут він має «голову на сонці і ноги в камені». Waterkloof — органічна, біодинамічна, сертифікована як WWF Biodiversity Champion. Без хімії, без зрошення (dry farming), без компромісів.

Лінійка Circumstance — це single-varietal вина, де кожне є прямою розмовою між конкретним сортом, конкретним парцелом і конкретним роком. Ніякого купажу, ніяких виправлень.

Що відбулося у 2018-му

2018-й був посушливішим вінтажем, ніж зазвичай. Це важливо, бо стрес від посухи у Мурведра виражається не в концентрованій солодкості, як у деяких інших сортів, а в посиленні сав'ярних, землистих, диких нот. Виноробиня Надя Барнард описує це так: сав'ярні ноти у 2018-му більш виражені порівняно з іншими роками, але водночас з'являються квіткові акценти та різноманіття червоних ягід, яких в інші роки менше. Тобто посуха не спростила вино — вона зробила його складнішим.

Як це вино народилося

Процес виробництва тут принциповий — без нього не зрозуміти, чому таніни саме такі.

Виноград збирають вручну, а до льоху доставляють кіньми — без тракторів і важкої техніки, щоб не ущільнювати ґрунт. Після ручного сортування грон починається ціла-гроно (whole-bunch) ферментація на диких дріжджах — жодних культурних штамів. Потім найважливіший момент: тридцять днів мацерації на шкірці з ручним піджиманням шапки двічі на добу. Після цього — старі дубові бочки об'ємом 600 літрів і 24 місяці витримки. Без фільтрації, без прикрас.

Тридцять днів на шкірці — це дуже багато навіть за стандартами натуральних виноробів. Саме тут народжується той танін, про який варто говорити окремо.

Відкриваємо пляшку

Уявімо: пізній вечір, два келихи на столі, пляшка щойно відкрита. Перший запах ще до того, як вино потрапило у скло — вже щось відбувається. Темне, землисте, трохи диме. Твій друг каже: «Це не те вино, яке просить тебе бути з ним ввічливим».

І він правий.

Ніс: перша розмова

Ти підносиш келих і натикаєшся на той характерний Мурведровий звіряний характер — шкіра, тютюн, трохи крові. Не агресивно, але відверто. За ним іде хвиля — терен, темна слива, трохи смоли і дьогтю. А потім — фінбос, та дика капська рослинність, яка пахне як суміш чебрецю, лаванди та мокрого каменю. Легкий дуб десь на фоні — ледь помітний, як тінь.

Твій друг нюхає і мовчить кілька секунд. Потім: «Це пахне як ліс після дощу, але там щось сталося». Саме так.

Перший ковток: знайомство з танінами

Ось тут починається головна розмова цього вина.

Таніни у Waterkloof Mourvèdre 2018 — це не та вата, яку ти відчуваєш у легкому Піно. І не той жорсткий сухий зажим молодого Каберне, який ріже ясна. Це щось інше. Тридцять днів мацерації на шкірці дали таніни структурні, глибокі, але не агресивні — вони обволікають весь рот рівномірно, від кінчика язика до горла, рівномірно і неспішно, як хвиля, яка накриває, але не збиває з ніг.

Якщо ти п'єш витриманий шен пуер — скажімо, 10-річний Бінченський або щось зі сховища Куньмін — ти знаєш це відчуття. Не терпкість, а присутність. Таніни пуеру після довгої витримки стають оксамитовими, округлими, вони немов обіймають рот зсередини і повільно відпускають. Те саме відбувається тут.

Твій друг, який п'є пуер так само серйозно, як ти, одразу впізнає цю текстуру: «Це як той 2012-й з Іу, пам'ятаєш? Коли таніни вже не б'ються, а просто є».

Порівняння з пуером: серйозна розмова

Паралель тут не випадкова і не поетична — вона хімічна.

І у шен пуері тривалої витримки, і у цьому Мурведрі відбувається одне й те саме: полімеризація танінів. Молоді, короткі молекули поліфенолів з часом (або в процесі тривалої мацерації) зв'язуються в довші ланцюги. Ці довгі молекули вже не чіпляються за слизову оболонку рота так різко — вони ковзають плавно, залишаючи відчуття глибини без болю.

У молодому пуері або у щойно пресованому блині ти відчуваєш кусючу терпкість — класичний «хуей» без м'якості. У 10-річному шені та у цьому вині 2018-го, яке провело два роки в бочці і ще кілька у пляшці — зовсім інша картина. Таніни залишаються щільними, присутніми, структурними — але вони більше не борються з тобою. Вони тебе тримають.

Є ще одна спільна риса: і пуер, і цей Мурведр мають ту саму земну, ферментовану глибину на фоні. У пуері це мокре листя, склад, час. Тут — шкіра, дим, фінбос і 24 місяці в старому дубі без прикрас. Навіть алкоголь тут стриманий — лише 13,5%, як у добре збалансованого шену, де міцність не домінує над текстурою.

Середина рота: де вино розкривається

Після першого ковтку твій друг наливає ще трохи і тепер п'є повільніше. Ви обидва починаєте помічати те, що ховалося за структурою — темна вишня, трохи лікориці, графіт, мокрий камінь. Кислотність тут стримана, значно нижча ніж у Каберне — вино не колє, воно лежить на небі важко і спокійно. Кислотність усього 4,6 г/л, залишковий цукор 2,4 г/л — цифри, які підтверджують те, що ти і так відчуваєш: нічого зайвого, повна сухість, повна чесність.

«Це не вино для балачок», — каже твій друг, наливаючи третій келих, хоча планував зупинитися на другому.

Фінал і афтертейст

Фінал довгий і надзвичайно сухий — можливо, найсухіший момент у всьому вині. Таніни тут не зникають, а поступово відпускають, залишаючи на піднебінні легку мінеральну гіркоту і слід смоли. Це той фінал, після якого не хочеться їсти солодке — хочеться або м'яса на вогні, або ще ковток.

Як довгий фінал доброго шу пуеру — коли ковтнув, а відчуття ще живе в горлі хвилин п'ять. Не прив'язливо, а як спогад.

З чим пити

Виноробиня Надя Барнард без вагань відповідає: м'ясо на кістці, приготоване на відкритому вогні. Це не просто красива рекомендація — це технічна точність. Жир і білок від смаженого м'яса буквально зв'язуються з танінами і пом'якшують їх, перетворюючи структурну жорсткість вина на оксамитову розкіш. Дичина, тушкована баранина з травами, витриманий твердий сир — все це також в тему.

Підсумок тієї вечері

Ви допили пляшку. Твій друг сказав, що це не зручне вино, але чесне — і це найкраща характеристика, яку можна дати Мурведру. Воно не намагається тобі сподобатися. Воно просто є тим, чим є: темним, структурним, диким капським терруаром у 0,75 літра темного скла, народженим на вітряних схилах над океаном і доведеним до досконалості тридцятьма днями терпіння.

Якщо ти знаєш, що таке витриманий шен з хорошого гори, якщо тебе не лякає гіркота і ти поважаєш текстуру більше ніж фруктовий гламур — це вино для тебе. Відкривай, дай постояти в келиху хвилин двадцять і не поспішай.

Tim Atkin MW — 91/100. Winemag.co.za — 92/100. Але найкраща оцінка — це третій келих, якого ніхто не планував.